ДРЕВНИТЕ ВОИНИ
В един обикновен ден преди почти хиляда години
започва една от най-големите битки в историята.
Нашествениците са ударили Англия-
с първокласни оръжия и рицари в броня,
силни коне и неудържим устрем.
Но атаката все пак е спряна от стена от английски щитове.
Преди залез Слънце тези френски рицари ще спечелят Англия
или английски гроб.
НОРМАНИТЕ
През 1066 г Англия е пометена от вихър-
норманите.
Сред тях е един млад рицар на име Робърт де Бомонт-
един от малцината, чиято храброст щяла да бъде отбелязана от хроникьорите.
Победата би могла да му донесе земи, богатство,
дори благородническа титла в тази чужда земя.
Робърт е далече от дома си-
Нормандия- богато херцогство между Париж и френския бряг.
Място с богата почва
и продуктивни мелници.
Богати имения
и изобилие от дивеч-
тази плодородна земя някога била поле на военни действия.
В детството на Робърт благородници се биели срещу благородници
за богатствата на Нормандия.
Собственото му семейство излязло от тези битки добре възнаградено и защитено.
От нормандските камъни се строяли замъци.
Нормандското могъщество се гради върху замъка.
Зад неговите стени Де Бомонт се наслаждавали на плодовете на успеха-
веселия, пирове, музика.
Но богатствата се охраняват от нещо повече от здрави стени.
Те се пазят от най-могъщия човек в тези земи-
Вилхелм- дукът на Нормандия.
Но тази привилегия си има своята цена.
Де Бомонт трябва да осигуряват на закрилника си воини до 40 дни годишно-
не само слугите им, но и техните синове.
Още от детството си Робърт тренирал за нов вид военни действия.
Отвъд морето англичаните все още се бият на крак, като тълпа.
Но норманите са придобили преимуществото на мобилността,
обуздавайки силата на коня.
На 20 години, годините на тренировки на Робърт най-после са възнаградени.
Символично го удрят по ушите-
последният удар, който ще поеме, без да отвърне.
После му връчват меч и шпори и го наричат рицар.
Роден в това сурово общество, Робърт не може да избира мястото си.
Той може единствено да се опита да оцелее.
Сега той дължи вярност на човека, победил всички останали барони в Северна Франция
и обединил Нормандия под своето управление.
Дук Вилхелм.
Отвъд Ламанша нов суверен, Харолд, е получил английската корона.
Но тя стои несигурно на главата му.
Други благородници оспорват правото му на трона,
включително нормандския дук, който трябвало да стане крал.
Това, което Вилхелм смятал, че му принадлежи по право,
сега трябва да вземе със сила.
През пролетта на 1066г
Вилхелм започва да набира войни за превземането на английския трон.
На призива му откликват 2000 рицари, включително и Робърт де Бомонт.
Това лято той се присъединява към дълга редица от воини,
вървящи към лагера на Вилхелм на Северния бряг.
Наемниците се прехвърлят от битка в битка в търсене на богатство.
Лека пехота- стрелци с лъкове и прашки,
тежка пехота- експерти в копието и бойната брадва,
зелени новобранци и опитни ветерани-
8 000 мъже ще последват Вилхелм през морето.
Робърт де Бомонт не е задължен да отиде-
той е положил клетва за служба у дома.
Но Англия предлага много повече от обикновена военна служба.
Отвъд Ламанша се намира богата военна плячка.
При победа Вилхелм е обещал на рицарите си титли, земя и дял от плячката.
Робърт може никога повече да няма такъв шанс.
Сагата на похода на Вилхелм един ден ще бъде вплетена в тъканта на историята.
Около пилоните на катедралата във френския град Бейю
ще се появи хроника с височина 50см и дължина 75м-
гобленът от Бейю.
900 години по-късно тя разказва цялата история за нападението над Англия,
започвайки с голямата флота, събрана от Вилхелм, за да прекоси Ламанша.
До август Вилхелм е построил или взел назаем над 700 кораба.
Бащата на Робърт де Бомонт е осигурил 60.
Но от Англия духа насрещен вятър и флотата не може да потегли.
Робърт е на път да поеме на опасна експедиция.
Само пресичането на морето е над 100 км.
Той е чувал за негостоприемния канал и за мъжете от другата му страна.
Срещу тях е армия, по-голяма от тази на Вилхелм, и шансът е минимален.
И все пак, има шанс.
Англичаните нямат кавалерия, нямат рицари.
На острова се отглеждат само понита, не и силните нормандски бойни коне.
А най-вече, англичаните не знаят къде да очакват нападение,
нито кога.
Ако се добере до Англия, Вилхелм се нуждае от бърза победа,
защото другият проблем е изхранването на армията му.
Само конете се нуждаели от 13 тона зърно и 13 тона сено дневно.
В Нормандия конете и войниците си похапват еднакво добре.
Нормандския историк Вилхелм от Поатие ще запише,
че тук дукът вече е спечелил битката с организацията.
Вилхелм щедро осигуряваше рицарите си.
Той не позволяваше на никого от тях да изкарва прехраната си с труд.
Реколтата очакваше необезпокоявана резултатите,
без да бъде мачкана от рицарите поради гордостта им,
или плячкосана от алчни крадци.
Единствените врагове на Робърт сега са отегчението и напрегнатостта.
След шест седмици късметът на Вилхелм се променя, а също и вятърът.
До падането на нощта Робърт вече е на път.
Фар на флагманския кораб на Вилхелм води флотата в мрака.
Армията отплава заедно с конете в открити кораби като предците си.
Тези нормани някога са били викинги.
Два века по-рано продълговатите им кораби всявали ужас по бреговете на Англия.
Сега, под прикритието на нощта, ужасът се завръща.
Попътен вятър съпровожда норманите през Ламанша.
Малко след зазоряване те достигат сушата. Късметът ги очаква.
Но не и англичаните- тяхното внимание е привлечено другаде.
Вилхелм не желае да рискува. Първият му ход е дефанзивен.
Хората му отсичат дървета, за да построят дървен замък-
приносът на норманите към изкуството на войната.
Над скалите на Хейстингс Вилхелм се погрижва за безопасността си
и се замисля за противника си.
Царството на Харолд е под двойна обсада.
Появил се е нов нашественик- кралят на Норвегия.
Харолд поема на север и го разбива.
Но той е изгубил битката с времето.
Той не може да бъде на две места едновременно.
Харолд се втурва обратно на юг, за да се изправи срещу Вилхелм.
На 14.октомври двете армии се срещат край селището Хейстингс.
За Робърт де Бомонт е дошло времето да докаже уменията си.
Като всеки нормански рицар, той ще влезе в битка,
покрит с ризница, тежаща 13 кг- тежка, но гъвкава и почти непробиваема.
Нарича се хауберк.
Направена от хиляди преплетени железни халки,
тя стига до коленете и лактите на Робърт.
Цепки отпред и отзад му дават възможност да седи на коня си.
Качулка от същата материя предпазва главата и гърлото му.
Докато дойде моментът да сложи железния си шлем, той е покрит с до 27кг броня.
Най-силната защита на Робърт е вярата.
Той вярва, че го очаква славен отвъден живот, ако земната му броня поддаде.
Вилхелм разполага малко по-малобройната си армия върху едно леко възвишение.
В тила изчакват конниците му, 2000 рицаря и наемника.
Десет редици пред Робърт са стрелците с лъкове,
които трябва да разредят английските редици.
Между конниците и стрелците е тежката пехота.
Като Робърт, те носят ризници и шлемове.
Някои са въоръжени с мечове с двойно острие за намушкване или разсичане,
други- с боздугани и копия.
На по-малко от 800м, от другата страна на плитка долина
стоят 8 000 английски воини.
Най-добрите от тях носят бойни брадви, които могат да разсекат човек на две.
Дук Вилхелм нанася първия удар.
Повечето от стрелците на Харолд все още се придвижват към него.
Отговорът е оставен на елитната му охрана,
домашната му прислуга, както щял да запише Уилям от Поатие.
Англичаните имаха копия, пики и всевъзможни оръжия,
заедно с брадви и камъни, закрепени към дървени тояги.
Кой би очаквал да види хората ни, победени от тези смъртоносни оръжия?
Когато армиите се срещат, англичаните разчитат на репутацията си-
норманската стомана не може да разбие стената от английски щитове.
Англичаните се биеха уверено, с всички сили,
опитвайки се да попречат на нападателите си да проникнат в редиците им,
които бяха толкова плътни, че нямаше място за мъртъвците да паднат на земята.
Сега Вилхелм призовава рицарите си.
Робърт се включва в първата си битка.
Всичко- обучение, броня, конник- зависи от коня му-
нормандски жребец-
отгледан за размер и сила и обучен да напада противника.
Когато атакува, Робърт ще направлява коня си само с крака.
В дясната си ръка той държи копие, а в лявата- щит.
Като всички нормандски рицари, Робърт е включен в боен отряд от 25 мъже,
които се бият под собствен флаг.
Ако бъдат разделени при битка, те могат да се съберат под флага си.
На друго бойно поле те биха нападнали на вълни-
петима мъже, в плътна редица, възседнали конете си, с насочени напред копия.
Днес, изправени пред непревземаема стена от щитове,
те използват различна тактика.
Те атакуват един по един, хвърлят копията си и се отдръпват.
Рицарите отварят празнини в английските редици
и норманската пехота се устремява напред, за да ги разшири.
Англичаните отварят собствени празнини с бойните си брадви.
До ранния следобед никоя армия няма превес
и двете се оттеглят, за да се погрижат за ранените.
Нормандските стрели сега нанасят най-голямо зло.
С шип на върха, те не могат да бъдат измъкнати.
Хирурзите трябва да ги натиснат през раната.
С възобновяването на боя Вилхелм прибягва до любима тактика.
Силата на норманите не е спечелила, но коварството им може и да успее.
Едва са атакували, когато норманите сякаш се оттеглят.
Няколко хиляди се втурнаха да преследват онези, които видимо бягаха.
Норманите, внезапно възседнали конете си,
ги обградиха и отрязаха пътя на преследвачите си.
Измамата е подействала- без стената си от щитове,
англичаните са беззащитни срещу нормандските жребци и стомана.
През английските редици се понася мълва-
крал Харолд е прострелян в окото.
Хората му продължават да се бият, но, изгубили водача си, и битката е изгубена.
Мнозина лежаха по земята, окъпани в кръв.
Други се опитваха да се изправят на крака,
но бяха твърде изнемощели, за да могат да избягат.
Полето и победата принадлежали на Вилхелм.
Но храбростта на един млад рицар не останала незабелязана.
Някакъв нормандски новобранец, Робърт, син на Роджър де Бомонт,
участващ в първата си битка през онзи ден,
показа безпримерна храброст, която заслужава да се помни вечно.
Той атакува с върховна смелост и успех.
Робърт получава нещо повече от възхвала.
Той е награден с английска земя и английска титла- граф на Лестър.
Колкото до дук Вилхелм, три коня били убити под него този ден.
Той спечелил както трона си, така и име, с което щял да бъде увековечен-
Вилхелм Завоевателя.
На Коледа през 1066 той е коронован за крал на Англия.
Това, което постигнали норманите, никоя армия никога не ще постигне.
Английските брегове никога повече няма да бъдат нарушени от мъже отвъд морето.
Превод и субтитри: milenski ;) kolibka.com