ДРЕВНИТЕ ВОИНИ
В Шотландските планини, където омразата е стара като възвишенията,
мъжете умират по-лесно от пилците.
Когато клан се бие срещу клан само една омраза може да ги обедини-
омразата им срещу англичаните.
Въпреки неравностойните сили, една група воини ще помогнат на Шотландия
да извоюва най-голямата си победа
и да нанесе на Англия едно от най-тежките й поражения.
ШОТЛАНДСКИТЕ БОЙЦИ
В зората на 14-ти век Шотландия е във война
срещу себе си.
Далече от краля и съда мъжете разрешават споровете си с меч.
Кланът МакДугъл се е вдигнал на оръжие срещу съперника си- клана Кембъл.
Целта им е най-цененото притежание в тази пуста земя.
Това е триумф за клана МакДугъл и поредното поражение за клана Кембъл.
Те са изгубили стадо, а с него и голямо богатство.
Докато оцелелият Кембъл тича към дома, злочестието му е познат спътник.
Кланът му за пореден път е победен от стария им враг-
оскърбление, което няма да забравят лесно.
Но разплатата ще настъпи по-скоро от очакваното
от неочаквана страна.
Убежището на Кембъл се намира сред хълмовете на Шотландските планини.
В началото на 14-ти век това е един разпокъсан свят.
Планини, езера и блата разделят планинците от шотландците от низините
и останалата част от Британия.
Зимите са сурови, летата- влажни.
Почвата може да изхранва само най-издръжливите същества,
а хората, според един шотландец от низините, са сурови като земята.
Планинците са дива и невъзпитана раса, те са груби и самонадеяни.
Дори езикът разделя шотландците.
Шотландците от низините говорят английски, а планинците- келтски.
Единственото общо между тях е кралят им.
Но за изолираните планинци той е една твърде далечна фигура.
За клана Кембъл от Аргайл в западните възвишения
силата им е единствената им защита срещу съседите им- МакДугъл от Лорн.
Обединени в трудностите, семействата се уповават на най-твърдата скала тук-
кланът.
В сърцето на клана Кембъл стои замъка Инис Конайл-
домът на вожда им сър Нийл Кембъл.
На келтски "clan" означава "децата".
В клана Кембъл живеят единно много семейства под едно общо име.
Дори най-бедният Кембъл е добре дошъл.
Отделен от майка си, той е отгледан в друг дом,
за да се даде предимство на връзката с клана пред семейството.
В изолирания живот на клана Кембъл внезапно идва късметът,
когато пристига един странник.
През 1307г Кембъл са удивени
от появата в земите им на един планинец, когото никога не са виждали.
Името му е Робърт дъ Брус, крал на Шотландия,
но един крал, който идва да умолява поданиците си.
Той е беглец, обвинен в убийството на съперник за короната.
Преследвачите му са роднини на жертвата-
старите врагове на Кембъл- МакДугъл.
Кембъл нямат нужда от повече причини, за да помогнат на краля си.
Година след като спечелва Кембъл на своя страна,
Брус установява контрол над по-слабите кланове.
Един по един те се присъединяват на негова страна.
До 1309г само един клан се съпротивлява-
МакДугъл от Лорн.
Подкрепени от англичаните, те са дръзнали да не се подчинят на краля.
Епическата поема "Брус" разказва тази история.
На северната половина на Шотландско море
всички се подчиняват на негово величество,
освен господаря на Лорн и тези, на негова страна.
Той се противопоставял на краля и го мразел повече от всичко.
За уреждане на стари сметки вождът на клана Кембъл призовава хората си.
Редиците им се напълват с пречупени хора.
Отритнати от собствените си кланове, те са открили нов дом при Кембъл.
Всеки мъж, Кембъл по рождение или по обвързаност,
ще сподели опасността на битката и плячката.
Призивът към битка достига и до най-отдалечените Кембъл.
Това са два дни път пеш до замъка на вожда му.
но планинецът пътува леко.
За да тръгне на война, той първо се нуждае от "плад"-
постелка, одеяло и бойна униформа в едно.
Дълбоките му гънки са добра защита срещу студа
и срещу студеното стоманено острие.
Приятели и врагове могат да са облечени в еднакви раирани или карирани платове.
Щели да минат векове, преди клановете да определят различни отличителни десени.
Какъвто и да е десена, мъжете се обличат маскировъчно-
в цветовете на околната земя.
Най-бедните Кембъл носят "лин"-
обикновена ленена риза, обработена с мазнина или грес, за водоустойчивост.
Малка кожена кесия, или "спорън", виси на кръста.
През по-голяма част от годината от бедрата до стъпалата
боецът не носи нищо.
В суровия студ планинците са спечелили прякора си от шотландците от низините-
"червенокраките".
Облечени в своите пладове планинците се подреждат за другото изискване-
оръжията им.
Повечето разчитат на оръжия от вожда си.
Запалени от жаждата за мъст и дял от богатствата на МакДугъл,
Кембъл нападат във вражеска територия-
Лорн.
Пътят им ги отвежда през див планински пейзаж-
Пасив Брандър-
гола скала, спускаща се в езеро.
Без да срещнат съпротива, Кембъл спокойно навлезли във вражеския терен.
Високо по скалите на Бен Кру Акин МакДугъл чакат в засада.
Кралят и хората му вървели напред.
Когато навлезли в прохода, хората на Лорн били горе.
Срещу краля те надали вик
и започнали да хвърлят огромни тежки камъни върху врага.
След минути атакуващите се оказват атакувани.
Предупреден за плана на МакДугъл,
Брус е изпратил напред стрелци, за да прекосят планината
и да издебнат врага отзад.
МакДугъл сега вече се бият на два фронта.
С всеки замах на шотландския боец с неговия "клеймор", голям меч,
който е оръжие както за нападение, така и за защита,
ръцете му са защитени зад здрави предпазители, извити към острието.
В ръцете на всеки, достатъчно силен, за да го използва,
има извита брадва с дължина до 2 м.
Кембъл закача с нея врага си, спъва го и тогава забива острието.
Когато боят е твърде близък за мечове, мъжете изваждат своя "дърк"-
кама с дължина 30 см, остра като бръснач.
Това е войната на Шотландските планини-
майсторско боравене с оръжия и груба сила.
Кембъл превръщат засадата в победа.
Сега те се разпръсват из Лорн, грабейки добитък и земи.
Останалите МакДугъл бягат на юг към Англия.
Една последна награда пада в ръцете на Кембъл-
Дънстафнич- замъка на МакДугъл.
Но битката едва сега започва.
Шотландските бойци ги дебне по-голяма заплаха.
Докато клановете се бият помежду си,
англичаните са превзели шотландски градове и замъци.
С всички кланове на негова страна и Кембъл начело на армията му,
Робърт дъ Брус започва да отблъсква англичаните назад.
Шотландците си възвръщат замък след замък.
Пърт, Единбург, Роксбърг...
До 1314г само едно укрепление остава в ръцете на англичаните-
замъка Стърлинг.
Пазещ източната граница с Англия,
той е известен като ключа към Шотландия.
Кланове от цяла Шотландия се присъединяват към Брус.
Кембъл са обградени от непознати лица,
стари врагове и дори шотландци от низините.
6000 непознати, обединени от омразата си към англичаните.
Срещу тях Едуард II, английският крал, изпраща три пъти повече войници.
Битката няма да бъде равностойна.
Англичаните имат преимуществото на въоръжени рицари в доспехи.
Шотландците не могат да си позволят подобно нещо.
Тези коне струват цяло състояние.
Върху тях язди друго състояние- в броня и с оръжия.
Шотландците разчитат на изключителна дисциплина
и просто парче дърво.
Това е нова формация- шилтрън-
фаланги, въоръжени с щитове и брадви, и 4-метрови копия.
Дори конник в броня би се поколебал да доближи тази гора от стомана.
При атака конят и конникът биха били пронизани.
Седмици наред Кембъл се упражнявали да боравят с оръжието си,
да се оттеглят и напредват като един на бойното поле.
Една трънена отбранителна ограда внезапно се обръща в атака.
Това е нещо ново за Кембъл.
Далечен отглас от нестройната война в планините.
Англичаните били изненадани, когато шотландците достигнали Стърлинг.
Когато битката започнала,
шотландските копия изтласкали рицарите на Едуард в едно мочурище.
Конете и атаката му затънали.
Устройвайки лагер в мочурищата,
Едуард планирал да превземе полето на другия ден
и да смаже шотландците под хиляда копита.
През онази нощ Кембъл чули повдигаща духа реч от своя крал.
Те са дошли тук, уверени в голямата си сила,
за да ни преследват в собствената ни земя.
Сега са попаднали право в ръцете ни.
Тяхното богатство и изобилие
ще направи богати и най-бедните от вас.
Той им дава благородна кауза, за която да се бият-
да освободят Шотландия.
И нещо, което е също толкова скъпо за сърцата им- английската плячка.
Докато англичаните спят,
шотландските бойци се готвят за битка.
На зазоряване англичаните все още лагеруват в мочурищата.
Там шотландските бойци ги изненадват.
Кембъл заемат позиция редом с копиеносците на Брус.
Под звука на рогове Брус повежда шилтръна си напред.
Когато стената от копия се свежда, някои от английските рицари атакуват
с повече нетърпение, отколкото благоразумие.
В суматохата на битката английските стрелци, зъбите на армията,
са впримчени в тила, безполезни,
неспособни да стрелят, без да улучат собствените си рицари.
Шотландците изтласкват англичаните още по-навътре в мочурището.
Те се бият на познат терен за собствената си земя.
Планините увеличават тяхното преимущество.
С всичките си оръжия и хора те нападаха безумно.
И тъй силно удряха с брадви, че глави и шлемове хвърчаха.
Толкова силни бяха ударите,
когато оръжията се удряха в броня.
И копията, тъй дълги...
Такова удряне, такова хвърляне, такова притискане и стонове,
и толкова силен шум, че никой не може да го надвие.
Бойни викове от вси страни, нанасяне на люти рани...
Че бе ужасно да се чуе...
Толкова рицари и коне се удавили,
че човек можел да прекоси потока Баник Бърн, без да намокри краката си.
Когато битката на Баник Бърн приключила,
шотландските бойци и техните поддръжници
били победили каймака на английската аристокрация-
рицарите й.
Няколкостотин чифта шпори били изложени като доказателство за триумфа им.
През цялото Средновековие
Баник Бърн бил най-тежкото поражение на англичаните.
На връщане у дома шотландските бойци носели три трофея-
английска плячка, новооткрита гордост
и гигантска крачка към опазването на свободата на Шотландия.
Но войната не била свършила.
Щели да минат още 14 години на кръвопролития,
преди Англия да признае новия крал на север-
Робърт дъ Брус.
Неговите приятели и съюзници Кембъл от Аргайл
стават един от най-могъщите кланове в шотландските планини
заради ролята си в освобождаването на една нация-
Шотландия.
Превод и субтитри: milenski ;) kolibka.com