ДРЕВНИТЕ ВОИНИ
Тази година мрачни знамения се появиха над Нортъмбрия и изплашиха хората.
Те представляваха мощни вихрушки с проблясващи светкавици.
И огнени дракони летяха във въздуха.
Един писар е записал, че през 793г
мародери от Севера прекосили морето до Англия и унищожили мира.
Езичници в търсене на богатства,
те изненадали беззащитния манастир Линдисфарн.
За християнска Европа
щял да настъпи най-тъмният час от Мрачното средновековие.
Те влязоха в църквата и унищожиха и плячкосаха всичко.
Тъпчеха свещените места с нечисти нозе,
разкопаха олтарите и ограбиха скъпоценностите.
Някои от братята убиха, други отведоха със себе си оковани,
а някои удавиха в морето.
ВИКИНГИТЕ
300 години гледката на викингски кораб карала Европа да трепери от страх,
защото той пренасял страховит екипаж-
най-великите мореплаватели за времето и най-свирепите воини.
От днешна Норвегия, Швеция и Дания
млади мъже тръгвали да търсят късмета си по море.
Някои тръгвали с мир, за да се заселят в нови земи.
Някои тръгвали, за да търгуват, я някои- за да плячкосват.
В сагите си скандинавските поети записали и доукрасили
подвизите на тези воини-мореплаватели-
мъже като Олаф Якия, Айвар Гъвкавия,
Ерик Кървавия меч и Форфин Черепотрошача.
И един особено жесток викинг на име Егил Скалагримсон,
чиито подвизи се препредават в продължение на хиляда години.
Бащата на Егил бил от Норвегия,
но след като взел погрешната страна при един спор,
той бил принуден да избяга в Исландия.
Наоколо имало много донесен от морето дървен материал,
затова бащата на Егил си построил ферма,
в която хората му ловели риба и тюлени и събирали яйца на диви птици.
Егил бил роден около 900г пр.хр. и бил отгледан в малко селце-
само няколко колибки и дълги къщи.
Заедно със семейството си той живеел в 1-2 стаи без прозорец
с въздух, замъглен от дим и почернели от сажди стени.
Арабски търговец от по-цивилизовани земи
бил шокиран от някои обичаи на викингите, на които станал свидетел.
Всеки, който заколи жертвено животно, има кол пред дома си,
на който закача жертвеното животно.
Не съм чувал по-ужасно пеене- то е като ръмжене, излизащо от гърлата им,
като кучешки лай, но много по-зверски.
Ако там се роди хилаво дете,
го хвърлят в морето, за да си спестят отглеждането му.
Егил съвсем не бил хилаво дете.
Като другите момчета, той играел на война
и гледал с благоговение, когато по-големите му братя и баща му
потегляли всяка пролет към приключения,
които Егил само можел да си представя и да им завижда.
Скоро стана ясно, че Егил щеше да бъде също тъмнокос и грозен като баща си.
На три години той бе едър и силен като 6-7 годишно момче.
Когато започна да играе с момчетата, трудно някой можеше да му се опре.
Според една сага на шестгодишна възраст
Егил изгубил в състезание с момче на име Грим.
Унижението било непоносимо.
Той се втурна към Грим и с брадвата си разцепи главата му.
Майка му каза, че Егил имал заложби на истински викинг
и било очевидно, че когато порасне достатъчно,
щели да му предоставят бойни кораби.
По времето на Егил християнството още не било достигнало скандинавските фиорди.
Викингите все още почитали множество богове.
Тор яздел с небесния гръм, а Фрея носела плодородие на земята.
Тези божества щели да бъдат обезсмъртени като четвъртък и петък.
Воините влизали в битка, защитени от Один, бога на войната.
Викинг, загинал на бойното поле,
се присъединявал към падналите преди него герои във Валхала-
една зала на пиршествата в отвъдния свят.
Там той щял да чества делата си на Земята
до деня, в който щял да се бие и умре
редом с боговете в последната битка на човечеството.
С вече предначертана съдба,
Егил прекарал детството си в борба, дуелиране и ловуване,
усъвършенствайки заложбите си на истински викинг.
Егил с нетърпение очаквал първите признаци на пролетта
и шанса да се отправи в морето с дълъг кораб, за да напада и граби.
Един от по-големите му братя имал такъв кораб.
Когато започнал да набира мъже от селата, Егил тръгнал с него.
През пролетта те започнаха да подготвят по-голям дълъг кораб.
Щом всички бяха готови, потеглиха.
Уменията на всеки воин щели отново да бъдат проверени през месеците на море.
Младият Егил тръгвал на пътешествие, което щяло да промени живота му.
Думата "викинг" означава мъже от залива.
Като корабостроители тези мъже били ненадминати.
До късния 8-ми век, когато викингите нападнали монасите от Линдисфарн,
скандинавците били развили занаят, който щял да промени историята.
Дали с дължина от 20 или 40 метра,
килът на военния кораб се правел от ствола на един единствен дъб.
Широки и плитки, такива кораби стигали далече нагоре по течението на реките
и можели да бъдат изкарани на брега почти навсякъде.
Водата, обикновено бариера, която предпазвала от врагове,
подпомагала нашествията на викингите.
За тях корабът им бил като живо същество.
Те им давали имена като "Дългата змия" и "Гарвана на ветровете".
Християнските монаси наистина видели змии и дракони да летят във въздуха.
Застъпващи се дъски от дъб или бор
се заковавали или забивали за дъното.
Дъските се уплътнявали с животинска козина.
В бурно море и силни дъждове корабите оставали водоустойчиви.
С опънати платна тези кораби развивали скорост 10 възела.
Срещу бързия дълъг кораб нямало защита.
Викингите били овладели не само силата на водата, но и на изненадата.
Един френски монах скърбял:
"Викингите прегазват всичко пред себе си и нищо не може да им се противопостави."
Не след дълго Егил вече командвал собствен кораб.
Щом осигури хора, те се отправиха да плячкосват в прибалтийските земи.
Прекосявайки големи морски площи,
Егил и екипажът му прекарвали времето си в настолни игри,
като например "Плени царя".
В морските си сандъчета хората носели много лични вещи,
най-малкото, гребените си.
Английските жени харесват скандинавските мъже,
защото сресват косите си, които мият всяка събота,
и често сменят дрехите си.
След много нападения и натрупана голяма плячка,
Егил отплавал през Балтийско море към днешна Латвия.
Две седмици той и екипажът му търгували в мир.
Но внезапно Егил обърнал платна и отплавал отново да плячкосва.
Един ден Егил и хората му стигнали до голям естуар,
който се намирал край обширна гора.
Те решили да слязат на брега и да се разделят на групи от по 12 души.
Мъжете взели оръжията си и се отправили навътре в сушата.
Егил носел железен меч с дължина над 90см, наречен "адър"-
една гладка змия, сееща смърт с всеки удар.
Той бил достатъчно лек, за да се владее с една ръка,
но и достатъчно здрав, за да не се счупи в щит.
Както повечето викинги, Егил ценял това оръжие повече от всички други.
Някои мечове били считани за магически, изковани от джуджета
или дарени от Один, бога на войната.
В поезията острието било възхвалявано като огъня на битката
и мълнията на кръвта.
По-бедните членове на екипажа носели къси бойни мечове-
обикновени, но смъртоносни.
Той замахва с брадва и я стоварва върху главата на противника,
разцепвайки я до челюстта, разпръсвайки зъбите му върху леда.
Воините, които можели да си го позволят, носели железен шлем,
който, въпреки легендите, никога не бил оребрен.
Богатите носели ризници, изплетени от хиляди преплетени халки.
Всеки воин носел объл дървен щит.
Най-страшните викинги, които всявали страх дори сред бойните си другари,
били легендарните безеркери, или "мечите кожи".
Наречени на мечите или вълчи кожи, които носели,
тези мъже били надарени с талант от боговете-
вярвало се, че те могат да изтъпят меч и да спрат копие в полет.
От тези фанатични воини ни е останала думата "безерк".
Егил прекосил гората с 12-те си мъже.
Наблизо имало чифлик и те се отправили към него.
Когато стигнали до него, се втурнали в сградата.
Носех окървавения си меч, Гарвана, в дясната си ръка.
Атакувайки, жадни за битка, опожарихме хамбарите им.
Окървавени са портите ви, дълбоко заспали люде.
Спящите чифликчии били убити в леглата им, собствеността им- заграбена.
Всеки събра собствена плячка и я отнесе.
Егил взе голямо сандъче с бижута под мишница и се върна с хората си в гората.
Корабът на Егил продължил пътя си на ужаса.
Късно през лятото те отплаваха към Дания, за да причакват търговски кораби
и да плячкосат каквото докопат.
Така продължили с грабежите на скъпоценности от беззащитни манастири
и пленяване на роби от крайбрежни села.
Но натрупвайки големи богатства,
викингските воини понякога избирали не да се бият, а да търгуват.
Богатствата и робите можели да се заменят за средиземноморски вина,
източни подправки и персийски кожи.
Най-ценните им орнаменти са керамични мъниста, които се пазят на корабите.
Те се пазарят за тях, нанизват ги и ги дават на жените си като огърлици.
Като търговци и мореплаватели викингите оставили следи в цяла Европа.
Русия дължи името си на скандинавски търговци, наречени "руси".
Нормандия също е основана от мъже от Севера.
Селищата им в новите земи се разраствали.
Викингите водели семействата си отвъд морето
и основали градове като Киев и Дъблин.
Достигайки далече на Изток,
викингски наемници станали телохранители на християнския император на Византия.
В църквата Св.София в Истанбул има надпис, обявяващ "Хафтан беше тук."
Най-дръзки от всички, за викингите се смята,
че са първите европейци, прекосили Атлантическия океан,
изпреварвайки Колумб с 500 години.
За Егил трофеите от битката били много-
сребро, злато и роби.
Но вместо да се радва на плячката си,
той отново бил примамен в морето от тръпката на нападението.
С появата на нови поколения викинги в Европа,
репутацията им се разпространила навътре в континента.
Когато кралят на Шотландия обявил война на краля на Англия,
английският Ателстан потърсил помощ от същите хора, нападнали бреговете му.
Един от наемниците му бил Егил.
Тъй като Англия била християнска страна,
Егил първо трябвало да бъде покръстен.
После с 360 викинги под негово командване
той се присъединил към английския крал.
Ателстан предизвикал опонента си на решаваща битка.
През онези дни бе обичай
щом веднъж един крал обяви бойно поле,
той не можел да води война с чест, ако е победен в тази битка.
В уговореното време двете армии атакували.
Егил вървеше отпред, призовавайки ги след себе си, размахвайки меча си.
Той крачеше отпред и поваляше хора отляво и отдясно.
Той поведе мъжете в мелето на битката, тласкайки ги напред.
Егил записал тези битки в стихове.
Властелинът на войната вие паяжината от страх.
И всеки получава отредения си дял.
Във щита Слънце кърваво се вглежда,
а Егил бойното поле оглежда.
После Егил и войниците му причиниха безпорядък,
атакувайки неохраняваните флангове на шотландския крал.
Цялата колона отстъпи и започна да се разпада.
Викингите извисиха викове на победа.
Към края на живота си Егил още веднъж се върнал в Англия,
но не с един викингски кораб, а с флота, наброяваща почти 100 кораба.
Не за да помогне на краля, а за да превземе земите му.
За тези воини смъртта настъпвала рано- от болест или в битка.
Воинът бил погребван с оръжията си
и може би любим кон или робиня.
Гробът му се ограждал с камъни във формата на викингски кораб,
който щял да го отведе в следващия свят.
Малцина били почитани с паметници край пътека-
големи камъни с надписи, описващи делата им.
Най-великите воини получавали най-високата почест-
погребение в кораб,
натоварен с богатства за пътя към Валхала.
За Егил смъртта настъпила бавно.
Стоя край огъня и моля жени за милостиня.
Времето се точи тягостно.
Останах сам- един грохнал старик.
За викинга смъртта най-после настъпила.
Старите жертви били станали силни,
а старите врагове се превърнали в приятели.
Нормандците в Нормандия, дори датчаните в Дания
щели да се превърнат в непознати за хора като Егил.
До 12-ти век християнска Европа бавно претопила тази раса от воини.
С отминаването на викингите
повече нямало да се видят дракони, летящи в небето.
Християните повече нямало да шепнат 300-годишната си молитва:
"От гнева на северняците, мили Боже, опази ни."
Превод и субтитри: milenski ;) kolibka.com