ДРЕВНИТЕ ВОИНИ
Поради незнайни причини ни връхлетя божият гняв.
Неочаквано от изток нашественици от неизвестна раса
маршируваха победоносно към нашата земя.
През 17-ти век пр.хр. древното египетско царство внезапно било погазено.
Те безмилостно изгаряха градовете ни,
сравниха със земята храмовете на боговете
и се отнасяха с местните жители със свирепа враждебност.
Унизен от поражението, египетският фараон се заклел да си върне страната.
От пустинята изникнала армия от воини, жадни за мъст.
ВОИНИТЕ НА ФАРАОНА
Отпуснат след вековете на просперитет, Египет бил запуснал армията си.
Скрити зад пустини и морета, фараоните строяли укрепления за отвъдния си живот.
Но през 1640 г пр.хр. мирът в царството бил унищожен.
Племето хети от Близкия Изток,
което се било заселило в Египет преди сто години,
се надигнало срещу своите домакини.
Използвайки смъртта на фараона, те превзели властта.
Хетите били превзели едно голямо богатство- дарът на Нил.
Плодородната земя, заливана от Нил, се простирала на 1100 км.
Всеки юли Нил преливал, превръщайки пустинята в градина.
Земеделците трябвало само да разпръснат семената в богатата речна тиня,
за да пожънат две реколти годишно.
Сега хетите били владетелите на тази земя.
Ново фараонско царство се оформило в района около Тива, далеч на юг по Нил.
Египетските благородници негодували под управлението на хетите.
Те презирали тези нашественици, които се обличали претруфено,
говорели със странен акцент и не почитали боговете им.
Най-възмутен от всички бил фараонът Камосис.
Така виждам аз нещата:
Ако някой се примири, бивайки ограбван от налозите на азиатците,
ще го сграбча и ще разпоря корема му.
Желанието ми е да спася Египет.
Камосис действително се възправил срещу хетите,
но желанието му не се изпълнило.
Наследникът му Амосис също бил принуден да търпи оскърбленията на хетите.
Те му забранили да развъжда в кралския басейн свещения хипопотам.
Царят на хетите, на 800 км на север, твърдял, че шумът им му пречел да спи.
Амосис се заклел да изгони хетите от Египет, но нямал с какво.
Могъществото на фараоните се осланяло на скромна охрана.
По време на война тази мизерна армия
била попълвана с мъже, призовани на военна служба,
които били освобождавани веднага след войната.
От изгнанието си в Тива
фараонът Амосис започнал да изгражда нова институция в Египет-
постоянна хилядна армия, която растяла с всеки изминал ден.
Един от новобранците бил младеж на име Ахмос.
По стените на гробницата му са изписани редки сведения за живота на един войник.
Водачът Ахмос, казва следното:
Израснах в град Нехеб.
При хетите египтяните трябвало да плащат налог на новите си господари
в зърно, добитък или каквото друго отглеждали.
В Египет занаятите се предавали от баща на син.
Синът на писар щял да бъде обучен за писар.
Синът на занаятчията щял да чиракува в семейната работилница.
Баща ми беше войник на царя и аз също постъпих като войник на царя
на кораба "Дивия бик" по времето на Амосис, когато бях млад и нямах съпруга.
Младежите с нетърпение отивали в армията,
за да изгонят хетите и да се отърват от нищетата.
Успехът на битката предоставял възможността за възнаграждение.
През новия си живот като войник Ахмос научил първото правило на военния-
подчинение.
Той получил униформа- къса ленена поличка и лек кожен щит.
Косата му била остригана по войнишки,
което подсилвало връзката с бойните му другари.
В пустинята на Тива, извън полезрението на хетските шпиони, обикалящи по Нил,
Ахмос бил подложен на изтощителни тренировки.
Елате да ви разкажа за света на войника.
Будят го в тъмни зори и денят му минава в нечовешки усилия като магаре.
Той е гладен, стомахът го боли, той е мъртъв, и, все пак, жив.
Дажбата му зърно не е годна дори за смилане.
Щом го повикат, няма право на почивка.
Без дрехи и без сандали, той изкачва планини.
Пие вода веднъж на три дни- воняща и с вкус на сол.
Тялото му е опустошено от болести.
Готов за дълга война срещу несломим противник,
фараонът Амосис събрал войската си край Тива.
Той възнамерявал да атакува хетите в столицата им Аварис в делтата на Нил.
Тъй като трябвало да се екипира цяла армия,
работилниците в Тива отеквали от глъчта на хора, подготвящи се за война.
В ковачници из целия град
дори майсторите от храма били призовани да изковават мечове от палешници.
Отраснал край водите на Нил и обучен за моряк,
Ахмос бил определен за матрос.
Бях взет на кораб, плаващ на север, защото бях храбър.
В кораби, препълнени с коне и колесници,
Ахмос и другарите му отплавали по Нил.
През 10-дневното пътуване наблюдатели оглеждали бреговете за врага,
който можел да ги дебне в засада сред палмите.
Хетите опитали да преградят широката река с лодки и вериги, но не успели.
Вместо това, египтяните носели собствена изненада-
хилядна армия, добре обучена като врага си,
която се биела на собствен терен за собствената си земя.
Достигайки блатистата делта край Средиземно море,
Ахмос и другарите му дебаркирали
и поели към укрепленията на хетите около Аварис.
Докато египетските воини се подреждали за битка,
някои размахвали оръжия, много по-страховити
от пиките, ножовете и копията на повечето войници.
Армията на фараона щяла да обърне оръжията на хетите срещу самите тях-
гюлле с далечен обхват, силен меч и броня, предпазваща тялото.
А най-великото нововъведение била колесницата.
Силни, но и бързи, леки и маневрени,
редици от колесници връхлитали с грохот върху врага и разбивали редиците му.
После се обръщали и нападали в гръб.
За всеки ранен пехотинец десетки се паникьосвали и разпръсвали.
Неудържими, колесниците можели да накарат цяла армия да побегне.
Младият войник Ахмос може да се е бил в елитния отряд,
известен като "Силните момчета".
Тренирани за близък бой, те атакували хетите, размахвайки копия.
Други войници носели бронзови брадви,
извити мечове
или пръчка за хвърляне, подобна на бумеранга,
която можела да ранява и убива.
Зад Ахмос стрелците обстрелвали хетите със смъртоносен дъжд.
Атаката била предвождана от самия фараон Амосис.
Последвах господаря пеш, докато той управляваше колесницата си.
Когато обградихме Аварис, се бих храбро в присъствието на Негово величество.
Когато поваляли хетите, египтяните отрязвали ръцете на мъртвите,
като доказателство за смелостта им.
Тези кървави трофеи донесли на Ахмос награда-
златна огърлица и златна кама- златото на храбростта.
Бих се на вода край Аварис. Осъществих пленяване и отнесох една ръка.
Когато това бе докладвано на кралския глашатай,
ми бе дадено златото на храбростта.
Хетите, които били превзели Египет, сега били обградени.
Ахмос продължил да се отличава,
събирайки отличия и повишения.
В Египет се водеха боеве на юг от този град.
Плених един жив пленник.
Влязох във водата, защото беше от другата страна и го пренесох през водата.
Когато докладваха на кралския глашатай, отново бях награден със злато.
Фараонската армия най-после нахлула в Аварис и го запалила.
Оттам се върнах с плячка един мъж и три жени.
Негово величество ми ги даде за роби.
Хетите били разбити.
Владетелят на Тива отново станал фараон на целия Египет.
Окуражен от успеха,
фараонът Амосис изпратил армиите си да превземат земи отвъд границите-
Палестина, Сирия и Източна Африка.
Когато нов фараон дошъл на власт,
Ахмос бил изпратен на юг, за да нападне нубийците.
Негово величество продължи с голямото клане сред тях.
Аз донесох плячка от трима живи мъже и три ръце.
Отново бях награден със злато и ми бяха дадени две робини.
Негово величество се завърна у дома.
Сърцето му бе изпълнено с радост от героичната победа.
Точно както хетите искали налог от египтяните,
сега фараонът принуждавал победените народи да му изпращат налози.
За египет победите на фараонските армии били повратна точка.
Владетелите след Амосис се радвали на плодовете от неговите победи
и навлезли в период на имперско величие.
Животът като воин на фараона донесъл на Ахмос голямо богатство.
Той много пъти бил награждаван със злато, роби и почести.
Малко войници били така облагодетелствани.
Врагът идва, обсипваме го със стрели и животът го напуска.
Казват ти: "Напред, войниче, ще си спечелиш добро име."
Тялото му е слабо, краката не му се подчиняват, той е изтощен от вървене.
Ако стане дезертьор, ще го хвърлят в затвора.
Той умира в пустинята и никъде не е записано името му.
Той страда и в смъртта, както и в живота- поставят го в чувал.
Съдбата била жестока,
оставяйки войника да се разлага на някое далечно бойно поле.
При суровия живот в Древен Египет
мъжете се успокоявали с мисълта за по-лек живот във вечността.
Тъй като смъртта изпращала душата в изгнание,
трупът трябвало да бъде запазен за пътуването си към следващия свят.
Едва след ритуалното пречистване на тялото,
неговото балсамиране, мумифициране или погребване
душата можела отново да влезе в него и да намери покой.
Ахмос имал по-голям късмет от повечето воини.
Средно мъж живеел само 38 години. Ахмос доживял до петдесет.
Когато се уволнил с почести от служба на фараона,
му била дадена голямата привилегия да бъде погребан в гробница.
Избирайки място високо в скалите, с гледка към родния му град Нехеб,
Ахмос платил да издълбаят гробницата в скалата.
Той напълнил камерата с всичко, от което щял да се нуждае в отвъдния живот.
А по стените били издълбани записи на делата му.
Доживях до старини
и почивам в гробница, която направих сам.
Разказвам ви за своята съдба.
Награждаван съм със злато седем пъти в присъствието на цялата армия,
с роби мъже и жени.
Извършил съм много подвизи.
Името на доблестния мъж се определя от делата му.
Превод и субтитри: milenski ;) kolibka.com