Моля те, разбери ме!
Сърцето ми винаги е копнеело хората просто да ме разберат.
Не е нужно да се съгласяват с мен,
не е нужно да приемат принципите ми или да ме следват.
Не позволявайте на различията ви да ви разделят.
Смятайте братът, който мисли по-различно от вас,
по-горен от себе си.
Няма нужда да живееш като мен,
да се храниш или пиеш като мен, за да те обичам.
Различията ни не трябва да ни разделят.
Аз те смятам за по-горен от себе си,
въпреки че си напълно различен от мен, защото те разбирам, Карл.
Моля те, разбери ме.
Вестта ми носи заглавието: „Моля те, разбери ме.”
Искам да ви прочета посвещението в книгата ми „За хората”.
Тук можете да намерите тази вест.
Дали тази книга е за вас?
„Книгата е посветена на всички, които като мен
са преживели мъка поради отхвърляне,
защото виждаш нещата от различна гледна точка.
Защото смееш да ръководиш живота си по различен начин
от очакванията на другите.
Защото цениш свободата, повече от приятелствата
дори и цената да е накърнена съвест.
Защото за теб хората са по-важни от собствените ти разбирания.
Тази книга е посветена на вас.
Изглежда, че винаги съм бил различен.
Не знам защо - никога не съм се опитвал да бъда различен.
Дори по време на раждането ми съм изпълзял назад.
Родителите ми извикали доктора... Д-р Бил.
Той ме погледнал и казал: „Това дете ще бъде много интелигентно.”
Не знам доколко съм интелигентен, но винаги съм бил различен.
Винаги.
Не се старая да съм различен, но съм.
Например със стила си на живот и това,
което трябваше да направим, за да открием ключа към щастлив брак...
Това ни направи по-различни от нормалното.
Сърцето ми винаги е копнеело хората просто да ме разберат.
Разбирате ли ме?
Не е нужно да се съгласяват с мен, не е нужно
да приемат принципите ми или да ме следват - просто да ме разберат.
Би било чудесно, нали?
Някой чувства ли се така?
Нека да поговорим малко за това и да видим
дали можем да си извлечем някои поуки от Божието слово.
Мислите ми са върху Римляни 12:9,10:
„Любовта да бъде нелицемерна...”
Бъдете мили един към друг...
„с братска обич; изпреварвайте да си отдавате почит един на друг.”
Какво означава: „Любовта да бъде нелицемерна”?
Доста голяма дума е...
Това, което Павел казва, е:
„Не позволявайте на различията ви, да ви разделят.
Не позволявайте на различията ви да ви разделят.”
Считайте брата, който мисли по-различно от вас, за по-горен от себе си.
След като приех Божието слово за правило в живота си
и станах член на Божията църква на остатъка...
Различавах се от семейството си.
Вече не пиех, не пушех, не играех комар, не правех много неща.
Брат ми се почувства различен и отхвърлен.
След като се преместихме в планината,
чух, че по-големия ми брат ще се мести.
Бог ме впечатли: „Джим, искам да се прибереш у дома
и да помогнеш на брат си да се премести.”
Той е пияница, пушач...
Но аз обичам брат си.
Попитах майка ми: „Кога се мести Карл?”
Тя ми каза. Попита: „Ще дойдеш ли?”
„Да, но не му казвай.”
Не знаех, че е нямало кой да му помогне.
Когато се показах на задната му врата в 6 часа...
Никога няма да забравя как той дойде до задната врата
и стоеше все едно е видял призрак.
Каза: „Какво правиш тук?”
Казах: „Просто е, Карл.
Имаш работа за вършене и семейството ми е тук, за да ти помогне.”
Брат ми е твърд германец - не плаче.
Можех да видя сълзите му.
Обърна се назад, защото плачеше.
„Пътувал си 16 000 мили, за да ми помогнеш?”
„Да, Карл. Обичам те.
Не е нужно за живееш като мен,
да се храниш или пиеш като мен, за да те обичам.
Различията ни не трябва да ни разделят.
Мога да те считам по-горен от себе си,
въпреки че си напълно различен, защото те разбирам, Карл.
Моля те, разбери ме.”
Спечелих сърцето на брат си.
Оттогава той започна да споделя касетите ни,
дисковете ни и книгите ни с всички.
Защо?
Защото не позволих на различията ни да ни разделят.
Това трябва да правите и вие, братя и сестри.
Веднъж проповядвах в Калифорния.
След проповедта при мен дойде един човек.
Той каза: „Това е първата църква, в която влизам от 20 години насам.”
Казах: „Какво правиш тук?”
Каза: „Един приятел ми каза, че трябва да дойда на тези срещи.”
Този човек поддържаше доктрина, в която не вярвам...
Че Бог не убива.
Започна да ме убеждава да приема тази вест
и да се присъединя към групата му.
Казах: „Ще се радвам да ви посетя, но нека поговорим за доктрината ти.”
Говорихме и не стигнахме до съгласие.
Минаха 3-4 години и аз все още се държах с него като с добър приятел.
Отнасях се с него като с брат.
Не можех да направя друго за него.
След четири години той дойде и ми каза:
„Всеки, който разбере за доктрината ми, ме отхвърля.
Ти си единственият, който не ме е отхвърлил.
Ти ме приемаш. Всъщност ме считаш за приятел.”
Казах: „Така е.”
Той каза: „Трябва да преосмисля доктрината си.”
Този човек днес ми е добър приятел и вече
не поддържа тази доктрина не защото я атакувах,
а защото го поставих под крилото си.
Поставих го под крилото си, докато стигнахме до едно мнение.
Това е, което трябва да правим, братя и сестри.
Всичко, което направих, беше да разбера този човек.
Не е нужно да съм съгласен с него.
Той видя разлика в духа ми спрямо него.
Неговото желание да има това, което аз имам,
беше по-голямо от моето желание да имам това, което той имаше.
Ще се отнасяте ли така с другите?
Така ли се отнасяте с другите?
Имам въпрос за вас:
„Мислите ли, че е възможно двама близки роднини
или приятели да имат напълно различни разбирания по определен въпрос?
Да, възможно е.
Може ли две близки семейства да са на две напълно
противоположни страни по даден въпрос дори и да са били много близки?
Случва се постоянно.
Всяка от двете страни може да бъде честна и искрена
в разбиранията си и все пак да се чуди как е възможно
другата страна да не вижда нещата по техния начин.
Колко от вас се чувстват погрешно разбрани от някого?
От приятел, роднина, църковен член, колега?
Знаете ли кой е най-погрешно разбраният човек,
който някога е бил на земята?
- Исус.
- Да. Добре дошли в групата на погрешно разбраните.
Има четири причини, поради които не се разбираме.
Първата е, че много от нас имат предубедено (предопределено) сърце.
Казано на мой език.
Чувствах съм се неразбран и погледнах в писанията.
Забелязах как Исус се държи с различните хора.
Забелязах два вида отношение.
Предубеденото сърце - това е, когато сте така убеден в гледната си точка,
че не приемате различни мнения, различен начин на живот
или различни поучения.
Еврейската нация мислела, че Исус ще дойде като цар в слава.
Без значение какво е направил или казал,
Исус не могъл на убеди църквата си, нито Йоан Кръстител,
че не идва като цар в слава.
Неговата църква, неговото избрано тяло, е имала предубедено сърце.
Те били толкова уверени, толкова сигурни, че са прави,
че не са оставили място за друга възможност.
Имаме ли предубедено сърце, когато общуваме с другите,
или имаме слушащо сърце?
Слушащото сърце означава да седна
и да те изслушам с искреност, честност и уважение.
Давам ви пространство и свобода да изразите мислите и мненията си,
без да ви преча.
Какво е вашето сърце?
Когато съпругата или съпругът ви е на различно мнение, в църквата ви...
Когато някой в църквата е по-либерален или по-консервативен от вас...
Вие този с предубеденото сърце ли сте, или този със слушащото сърце?
Кое от двете?
Има голямо значение, ако искате да спечелите сърцето на някого.
Втора причина, поради която не се разбираме.
Ние съдим нещата по различен начин, нали?
Във всяка сфера на живота се изискват самоконтрол, търпение и съчувствие.
Много се различаваме по характер, навици и възпитание.
Разбирането ни за нещата също е различно.
Съдим по различен начин.
Разбирането ни за истината и идеите ни
относно това как да живеем не са еднакви.
Щом това е така и всички ние идваме от различни среди,
не трябва ли да си даваме един на друг свобода?
Свободно пространство, в което да растем.
В брака ми аз и Сали не сме постоянно на едно и също мнение.
Ние сме свързани - съпруг и съпруга.
Никой не бива да разделя това, което Бог е свързал.
Така и моето мнение не трябва да разединява брака ми.
Знаете ли какво иска жена ми?
Тя не иска да съм съгласен с нея...
Понякога би се радвала.
Всичко, което тя иска, е да слушам.
Да слушам... Ако седна и наистина...
Тя може да каже дали наистина я слушам, или не, нали дами?
Само като погледнете очите на съпруга си,
жестовете му ви казват дали той наистина ви слуша.
Ако наистина слушам, за жена ми няма значение
дали в края ще съм несъгласен с нея.
Какво е сърцето ви?
Такова, което слуша, или предубедено?
Когато Бог казва: „Елате сега, за да разискваме...”
Какво е Божието сърце - предубедено или слушащо.
Той има всички правилни отговори.
Той е по-отворен от повечето от нас,
които имаме много неправилни отговори.
Трето: Повечето от нас са отгледани по различен начин.
Имате различни родители, отгледани сте в различни среди,
имате различно образование, различен темперамент.
Начинът, по който виждате нещата, зависи от това как сте отгледани.
Скоро попитаха синовете ми...
Тъкмо се беше родил първия ми внук.
„Ще отгледаш ли сина си така, както родителите ти отгледаха теб?”
Синът ми каза: „Да и не.
Баща ми дойде от света.
Той учеше Божиите принципи, докато ни възпитаваше.
Направи много неща както трябва, но допусна и грешки.
Ще вземем правилните принципи и ще надграждаме.”
Слава Богу! Не е ли чудесно?
Той ще отгледа момчетата си по-различно от мен.
Аз ще му дам... Какво?
Свободата, пространството да направи това.
Вие ще направите ли същото с вашите внуци?
Не е лесно, нали?
Не е лесно. Баща ми казваше...
Когато повярвахме с жена ми и направихме Библията
правило в живота си, ние се променихме.
Първоначално баща ми не беше съгласен с това.
По-късно каза: „Имаш най-прекрасните внуци!
Но защо не направи това по моя начин.”
Напълно човешка черта, нали?
Четвърто: Мислим различно.
Един вижда нещата от по-широк ъгъл, друг пък от много малък ъгъл.
Човекът с компютърния чип не трябва да вижда
нещата от широк ъгъл, нали?
Той трябва да има поглед върху малките неща.
Има разлика в начина, по който виждаме нещата,
така че трябва да си даваме свобода един на друг.
Някои хора са много субективни, други не са.
Едни са постоянни и логични - в моя брак това съм аз.
Други са по-нежни и мили.
Познайте кой е това?
Срещали сте жена ми, нали?
Можем да се балансираме един друг, но също и да работим един срещу друг.
Зависи дали сърцето ви е предубедено или слушащо.
Добре е да имаме различни мнения и гледни точки.
Това обаче не трябва да причинява разделение,
резервираност, разделяне, остри раздори, спор и греховност.
Не трябва да насилваме другите да приемат мнението ни.
Нито съпругите си, нито съпрузите си,
нито църковните си членове, нито приятелите си.
Не трябва да принуждавам другите да мислят като мен.
Къде е започнало насилието?
С Каин и Авел. Кой от тях сте вие?
Каин ли сте или Авел, когато някой не е съгласен с вас?
Не трябва да има контролиране, тормоз или нарушение на / към
човешки правила, политики, закони, клюки, прикрити нападки,
разделяне на приятели, роднини и църковни членове.
В Ефесяни 4:2,3 се казва: „със съвършено смирение и кротост,
с дълготърпение, с поносимост един към друг в любов...”
Нека бъдем търпеливи един към друг.
Църквата като общество е разнообразно място.
Всички сме на различно ниво,
имаме различно разбиране, различна история.
Не всеки е като нас.
„...да опазите единството в Духа.”
Не се казва „буквата на закона”, нали?
Единството на Духа - това е посоката, към която сме се насочили.
Това не означава, че полите ни ще бъдат еднакво дълги
или че ще ядем едни и същи моркови и банани, нали?
Означава, че сме насочени в една посока.
Нека си дадем един на друг свобода,
следвайки Божието лично ръководство.
„...със съвършено смирение и кротост...”
Това означава, че когато не се разбираме по определен въпрос,
аз не трябва да дойда при вас, викайки и сочейки ви с пръст.
Това не е идеята, нали?
Моята работа не е толкова да ви поправя, колкото да ви разбера,
да ви чуя, да видя от къде идвате.
Защо?
Защото по много въпроси не можем и няма да бъдем на едно и също мнение.
Например грим, методи на възпитание, правилно обличане.
Бях на лагер.
Сложихме билборд до магистралата:
„Всички са добре дошли на лагерното ни събрание.”
Дойдоха над 100 души от областта.
Беше чудесно!
Имаше хора с бради и шишета с вода,
както и такива с къси панталони, и блузи без ръкави.
Обичам това!
Евангелието трябва да достигне всички различни хора.
Много се радвах.
Там имаше над 500 души.
Много ми хареса разнообразието от хора.
Но няколко души дойдоха и ми казаха:
„Господин Хонбъргър, искаме да говориш с онези дами.
Те съблазняват мъжете на този лагер.”
Казах: „Наистина ли?”
Казаха: „Да.”
„Какво искате да направя?“
„Кажете им да вземат дрехи и да се покрият.”
Казах: „Наистина ли? Нека ви кажа моето разбиране на евангелието.”
Знаеха, че ни очаква дискусия.
„Искам да знаете, че и по бански да дойдат, на мен не ми пречи.
Не ме интересуват дрехите им, а сърцето им.
Знаете ли какво ще стане, когато спечеля сърцето им?
Останалото ще се нареди.”
Бяхме там от сряда до неделя.
В неделя имахме час за опитности.
Една от тези дами, която дойде, както се казва, от света...
Бог да я благослови...
Стана и каза: „Може ли да разкажа своята опитност?
Когато дойдох с къси панталони и потник, вие ме приехте и ме обичахте.
Но започнах да се чувствам неудобно облечена така.
Следващият път ще дойда отново, но знаете ли какво ще направя?”
Да... Нямаше нужда да ходя при нея, нали?
Просто трябваше да проповядвам Божията любов,
а Исус проговори на сърцето й.
Ние не сме святи дух-младши за хората, нали?
Бог има един Святи Дух и това не сте вие.
Святият Дух си знае работата.
Той не се нуждае от помощ.
Не ходи на почивка, не се изморява, така че няма нужда да му помагаме.
Хората имат разнообразни вкусове за музика, забавление, диета.
Ухажването и срещите пък е друг предмет, който създава конфликти.
Когато момчетата ми станаха на 18, ние пътувахме много, говорихме...
Всички идваха при нас и ни казваха, какво трябва да правим.
Хората искаха ние да изберем за кого ще се оженят момчетата ни.
Казах: „Нямам право да направя това.”
Хората имаха какви ли не правила за ухажване.
Ние научихме синовете си на пет принципа,
които ще използват, когато ухажват момиче.
Помолихме ги да следват тези принципи.
А хората се притесняваха.
Хората не се оставят на мира едни други, нали?
Знам, че някои хора искаха да сгодят момичетата си.
Искаха да сгодят и нас.
Състезателните спортове са друга болна тема.
Получават се спорове върху теми като ролята на вярата и делата,
какъв трябва да бъде стилът на хвалението,
кое издание на Библията да използвате...
Това предизвиква почти граждански войни в някои църкви.
Бях в Нова Зеландия.
Направих голяма грешка - цитирах от ревизираното издание на Библията.
Една група хора станаха и си излязоха.
Не знаех, че това е проблем.
Мислех, че това си беше ясен превод на това, което четях.
След часа делегация от хора ме чакаха.
Трябва да ви кажа, че бяха разпалени заради мен.
Бяха готови да спорят.
Казах: „Защо излязохте?”
Те ми казаха.
Аз нямам проблем.
Вие имате свобода на съвестта, но нека ви кажа нещо:
изпуснахте голямо благословение...
Изпуснахте голямо благословение.
Попитах ги: „Святият Дух ли ви каза да излезете?”
Последва интересна дискусия.
Идеята за активна роля на жените като служители е друга спорна тема.
Списъкът продължава безкрайно...
А дори не сме споменали естеството на Христос, произходът на греха,
човешкото естество, кое е приемливо забавление,
конспирационни теории, твърдения за вероотстъпничество,
частни училища срещу държавни училища срещу домашно обучение.
Ако се обучавате у дома, можем да спорим
коя учебна програма е правилната.
Да не забравяме, че никога не е строена нова църква или училище,
без да се появи разделение между членовете относно размера,
цената, дизайна, цвета и дори стилa.
Разбирате ли? Нека ви дам един прост пример.
Семейство Джонс и семейство Смит спорели.
Те били приятели от много години.
Близки приятели. Обичали се едни други.
Но тогава се появили различия.
„Господин Джонс, нека да направим нещо заедно.
Нека да отидем на зоологическа градина. Там няма да спорим.”
Това е истинска история.
Семейство Джонс и семейство Смит отишли на зоологическа градина.
Господин Джонс харесвал горилите.
Харесвате ли горилите?
Той много харесвал горилите.
Отишли при клетката на горилите.
Били там един вторник, така че там нямало никой.
Господин Джонс приближил горилите и там нямало никой?
Там имало следния знак: „Само деца могат да се качват на платформата.”
Но горилата се криела в ъгъла и за да я види,
той трябвало да се повдигне малко.
Така че господин Джонс се качил там.
Семейство Смит се подразнили много, защото на знака пишело:
„Платформата е забранена за възрастни.”
Семейство Смит се ядосали, защото Джонс
нарушавал правилата на зоологическата градина.
„За кого се мисли той?”
Тръгнали си ядосани. Следите ли?
Господин Джонс си мисли, че разбира правилно идеята на закона.
Той си мисли, че знакът означава:
„Тук има много деца, така че възрастните
трябва да отстъпят на децата това място.”
А Смит четат буквата на закона.
Сега те правят заедно нещо, за което не са си и мислили,
че могат да спорят.
Но са отново в конфликт.
Има ли разлика в мненията им?
Да. Причината е, че едните четат буквата на закона,
а другите духа на закона.
Едните имат по-широк, либерален начин на мислене,
другите - по-фокусиран и стриктен начин на мислене.
Мислите ли, че и двете семейства могат да бъдат
еднакво искрени в разсъжденията си?
Знаете ли, аз симпатизирам и на двете семейства.
Може ли двама близки приятели да имат
различни мнения по определен въпрос?
Разбира се! Това се случва постоянно.
Ами ако едната или и двете страни имат предубедено сърце
относно правилата в зоологическата градина?
Какво се случва.
Семейство Смит са притеснени, Джонс са наранени.
Трябва ли и двете страни да имат слушащо сърце?
Кой сте вие в тази история - семейство Джонс или семейство Смит?
В текста ни се казва:
„Любовта да бъде нелицемерна.“
С други думи: „Не позволявайте на различията ви да ви разделят.
Когато няма изслушване, ще последва студена резервираност.
Колко от вас са играли на криеница като малки?
Когато момчетата ми бяха малки, играехме на криеница.
Андрю...
Никога няма да го забравя... тoй се скри зад една завеса, но се виждаше.
„Ела и ме открий татко!”
Аз стоя там... А той съвсем искрено се крие зад завесата.
Мисли си, че се справя добре с криенето, но половината му тяло...
Главата му е скрита и той си мисли, че е скрит.
Следите ли мисълта ми?
Искрен ли е моят Андрю?
Главата му наистина е скрита!
Ние приличаме на него.
Не винаги виждаме нещата по един и същи начин.
Когато Бог гледа към някои от нас, мисля, че Той гледа към нас,
както аз като баща гледах към Андрю.
Това беше сладко.
Ако Андрю беше на 20 години, надали бих мислел, че това е сладко.
Бихте очаквали зрялост от него, нали?
Бог гледа хората и е доволен от разбирането им в съответния им етап на развитие.
Зaтова Бог казва: „Елате сега, за да разискваме...”,
защото Той вижда в кой етап на развитие сме.
Той гледа нашето ниво, не Своето.
Затова „Словото стана плът и живя между нас...”
Той дойде, за да бъде като нас. Бог ни разбира.
Проблемът е, че ние не сме доволни.
Искаме всички да бъдат като нас - да са в същата фаза на развитие,
в която сме ние.
Ако всички бяха точно като мен, светът щеше да е по-добро място, нали?
Не, не мисля така.
Бог да ни помогне!
Еднакви като десет войни, бисквитки или машини за Кола...
Нямаме нужда от това.
Бог не прави това.
В текста, който прочетохме, се казва:
„призовани, със съвършено смирение и кротост”.
Това не означава да се отказа от идеите и убежденията си.
Когато работим с някого, който не мисли като нас,
не трябва да пренебрегваме стандартите и принципите си, нали?
Просто трябва да бъдем кротки и смирени.
Смит могат да кажат на Джонс:
„Ще отидем да погледнем жирафите.
Когато свършите с горилите, елате при нас.”
Това не решава ли проблема?
Така се прилагат кротост и смирение.
Джонс можеше да каже:
„Ще се върна сам по-късно.
Нека да разгледаме зоологическата градина заедно и когато свършим,
докато ядете, ще се върна да видя горилите.”
Не е ли това прилагане на кротост и смирение.
Така никой не пренебрегва стандартите или принципите си.
Много по-лесно е, нали?
Отношението ни към другите променя всичко.
Имаме ли слушащо сърце, желаем ли да се замислим от къде идват тези хора?
Трябва да приемем различните мнения и да измислим алтернативен вариант.
Важна е не само позицията ни по определен въпрос, но и духът ни.
Духът ни и отношението ни говорят повече от позицията ни.
Духът на нетърпимост към другите причинява войни.
Виждал съм спорове за какво ли не.
Отхвърляли са ме, затова че правя Библията правило в живота си.
Имах много приятели.
Когато направих Библията правило в живота си,
те ме отхвърлиха, не искаха да имат нищо общо с мен.
Мислеха ме за фанатик.
Бил съм отхвърлян за това, че вече не посещавам църквата,
която посещавах като малък или затова че вече не пия.
Бил съм отхвърлян, защото се преместих в планината.
Които са чели първата ми книга „Избягай при Бога”...
Не казвам на другите да отидат в планината.
Казвам какво ние направихме.
Не мисля, че всички трябва да се преместят в планината,
за да имат нашата опитност.
Моисей беше в пустинята.
Йоан Кръстител беше в пустинята, апостол Павел също.
Но Петър, Яков и Йоан получиха една подготовка в движение.
Какво ви казва Бог?
Някои хора ме отхвърлят просто защото съм отишъл да живея в планината.
Отхвърляли са ме заради разбирането ми
за естеството на Христос от Римляни седма глава.
Отхвърляли за ме, защото чета материали, съдържащи алегория.
Моите момчета, когато станаха по-големи, искаха
да прочетат книгите на Сам Кампа.
Прекрасни книжки за природата.
Някои хора чуха, че четем тези книжки и ни отхвърлиха,
защото в тях има алегория.
Ами, и в Библията има алегория.
Чели ли се в Стария завет, че „дървета ще изпляскат с ръце”?
Един ден някой дойде у нас.
Казаха, че просто минавали наблизо и решили да ни посетят.
Може ли да минават и да не спрат да ни видят?
Невъзможно е.
Казаха: Минавахме оттук и решихме да ви видим.
Казах: „Заповядайте.”
Показахме им къщата.
Показахме им и килера.
След две години срещнах този човек.
Той дойде и каза:
„Джим, след като прочетох първата ти книга...
Дължа ти извинение.”
Казах: „Какво има?”
„Когато ми показа къщата си и отидохме в килера.
Там видях корнфлейкс и от тогава не те приемам.
На първо място това не е било корнфлейкс.
Жена ми слага всичко в кутии.
Вие така ли правите, дами?
Слага всичко в кутии.
Той ги видял.
Беше здравен реформатор и си помислил, че ям корнфлейкс със захар.
Казал си: „Не искам да имам нищо общо с Джим Хонбъргър.”
Следите ли мисълта ми?
Сериозен съм.
Той ми призна: „След като прочетох първата ти книга,
бях убеден, че имаш истинска връзка с Бог.
А бях казал и на други хора да те отхвърлят, защото ядеш корнфлейкс.”
Смеем се, но това е истината, нали?
Смеем се, но това е истина.
При вас може да не е така.
Бил съм отхвърлян заради хората, с които общувам.
Бил съм отхвърлян за това, че съм твърде консервативен.
Колко консерватори има тук?
А колко либерали?
Знаете ли, аз съм и либерал, и консерватор.
Консервативен съм в стила си на живот и в теологията си,
но съм либерален относно начина, по който се отнасям с хората.
Отхвърляли са ме, защото съм твърде либерален.
Отхвърляли са ме зарад това, че се бръсна.
Смеете се.
Отхвърляли са ме, защото не спазвам празниците
и че не използвам думата „Йехова”.
Искате ли да ви прочета нещо?
Трябва да се занимавате с работата, с която аз се занимавам.
Добре е за характера ви.
Твоето женствено обръснато лице ми говореше много по време
на скоро провелото се лагерно събрание за семейства в Саут Кау,
Калифорния, дотолкова, че не можех да се концентрирам върху вестта ти.
Усетих водителството на рухаш-ха-кодеш,
за да те подиграя публично и да изоблича теб и твоите подли методи,
чрез които правиш истината като зла и абсурдна
пред умовете на твоята аудитория.
След това продължава, като показва снимка
на семейството ми - двамата ми сина и прекрасните им жени.
Бог ме благослови с две прекрасни дъщери.
Трябва да ги видите.
Знаете ли какво направи той?
Чудех се как ще изглеждам с брада.
Можете да видите по-късно.
Сложил е бради на всички ни, махнал е вратовръзките ни...
Предполагам, че не е редно да носиш вратовръзка...
Момичетата бяха с рокли с къси ръкави.
На снимката са им сложили дълги ръкави.
Написа и това: „Не си мисли, че пишейки ти това те мразя.
Обичам те и като верен християнин, искам да преживееш
едно ходене с Яхве, пазейки Неговите заповеди, правила такива,
каквито са в Тората на Моисей.
Нека проклятието на Всемогъщия Алоха почива на теб
и измамното ти служене, докато публично изповядаш,
че пътищата ти са погрешни.”
Той ме убеждава, че искам вестта му.
Вече искам да имам брада и да си махна вратовръзката, така ли?
Следите ли мисълта ми?
Този човек ще достигне ли някога някого?
Жал ми е за него. Съжалявам този човек.
Наистина. Между другото този човек не ми е враг.
Няма да повярвате какво ми прати...
Съжалявам го... Наистина ми е жал за него.
Въпросът ми е: Какво правите с тези, които не са съгласни с вас?
Така ли се отнасяте с тях?
Ако се отнасяте така с тях, никога няма да ги достигнете, братя и сестри.
Никога няма да ги достигнете...
Исус е имал най-високите стандарти, но също е толерирал тези,
които са живеели по-различно от него.
Ако искате нещо, за което да клюкарите?
Нека да поговорим за случая, когато проститутка
избърса нозете на Исус с косата си.
Ако хванете пастора си с проститутка, която мие краката му с косата си,
какъв слух ще се разнесе за пастора ви?
Можете ли да си представите?
Най-вероятно ще уволните пастора си.
Причиняваме ли си това един на друг?
Исус е бил много толерантен към другите.
Той се сприятелявал с бирниците, обичал грешниците,
работил с проститутките, отивал при пияниците.
Той отивал на празненства, където имало пиене, нали?
Той е бил с бирниците, римските войници, самаряните, прокажените...
Бил на сватби, където бил сервиран алкохол.
Исус бил много консервативен в теологията и живота си,
но либерален в отношението си към тези, които не били като него.
Нека и ние бъдем такива.
Той копнеел за сърцата им, а не да ги пронизва с думите си.
Колко от вас са чели книгата „Пътешественика” на Джон Бънян?
Невероятна книга, нали?
Чудесна книга!
След като се преместих в планината, едно семейство ни дойде на гости.
Те работеха в издателство „Тиндейл“.
Искаха да споделят няколко книги с мен, като благодарност.
Донесоха ми цял кашон с книги.
Прекрасно семейство.
Една от книгите, които ми дадоха, беше „Пътешественика”.
Не бях виждал тази книга дотогава.
Когато я отворих, видях картинки - как Християнин се бори с дявола.
Мислех си, че това е научна-фантастика.
Когато си тръгнаха, изхвърлих тази книга.
Казах си: „Как смеят да донесат тази книга в къщата ми!”
Изхвърлих я. Не исках да имам нищо общо с нея.
Знаете ли, Бог е добър.
Бог е много добър!
Обичам начина, по който работи.
След две седмици друго семейство ни посети в планината.
Мъжът ми каза: „Джим, наскоро четох „Пътешественика” на Джон Бънян.
Искам да ти я дам.”
Казах: „Не искам тази книга в къщата си.”
Той каза: „Така ли? Защо не?”
Казах му защо. Той каза: „Сигурен ли си?”
„Напълно.”
Той отиде до библиотеката ми, взе една книга и ме попита:
„Вярваш ли, че този автор е бил вдъхновен от Бог?”
Казах: „О, да. Редовно чета тази книга.”
Той каза; „Искаш ли да ти прочета какво мисли този автор за „Пътешественика”?
Пише: „Джон Бънян, хвърлен в един отвратителен зандан,
натъпкан с развратници и злодеи, дишаше в него
същинска небесна атмосфера. Там той написа своята
чудесна алегория за пътуването на поклонника
от страната на гибелта до небесния град.
И днес, след повече от двеста години, този глас
от бедфордската тъмница не е престанал да вълнува сърцата на хората.
“Пътешественикът” и “Изобилна милост за най-големия грешник”
от Бънян са завели много нозе в пътя на живота.“
Чувствах се неудобно. Купих книгата.
Прочетох я три пъти със семейството си.
Бях предубеден, нали?
Да... Всички правим това, нали?
Имаме предубедено сърце, в което няма място за никого.
Самият аз съм правил това.
Не познавам напълно уравновесен човек.
Тук има ли някой напълно уравновесен?
Познавате ли такъв човек?
Аз не познавам такъв човек.
Всички сме неуравновесени и затова се нуждаем от Спасител.
Всички имат идеи за разрешаване на определени проблеми и това е нормално.
Не е нормално обаче да има разделение, студена резервираност,
съревнование, борби, греховност, клюкарене и насилие срещу тези,
които не виждат нещата така, както ние ги виждаме.
Това не е правилно, приятели.
Приятели, семейства, църкви биват разделяни поради тези неща.
Това е сериозен въпрос.
Дори при изпълнените с Духа хора има раздори.
Не познавам човек по-духовен от апостол Павел, а вие?
Знаете ли, че той спорел с Йоан Марк и Варнава по определен въпрос?
В Деяния 15:32 се казва, че възникнала разпра помежду им,
така че те се разделили.
Отишли на мисионско пътуване заедно.
Йоан Марк не можел да понесе преследването.
Когато се върнали от мисионско пътуване, Павел казал:
„Не искам да имам нищо общо с него.”
Варнава му казал: „Дай му още един шанс.”
В Библията се казва, че между Павел и Варнава възникнала разпра.
„...възникна разпра помежду им, така че
те се отделиха един от друг;” (Деяния 15:39)
Дори изпълнените с Духа мъже може да не виждат нещата
по един и същи начин.
Ох...
Дори тези двама Божии мъже имали различни мнения.
Дали това е случва с църквата ти, семейството ти или с приятелите ти?
Можеш да си искрен в разбиранията си.
Проблемът не е в това, че виждаш нещата по друг начин.
Не е правилно обаче да има нетърпимост, съперничество,
клюки, борби и студена резервираност.
Какво правите, когато хората не виждат нещата така, както вие ги виждате?
Имах привилегията да прочета още една от книгите на Джон Бънян.
Купих тази книга.
Много ми хареса стихотворението му.
Джон Бънян е имал много проблеми заради тази книга.
Заради тази прекрасна книга религиозните хора започнали да го отхвърлят.
Те разпространявали погрешни слухове за него.
Работите ли за Бог, със сигурност ще получите заплатата си,
която е преследване и измъчване.
Ето какво написал той:
„Изхвърли шлаката, която намериш, но запази златото.”
Не е ли красиво?
Джон Бънян казва: „Имам шлака при златото си.
Но трябва ли да изхвърля всичкото злато заради шлаката?”
Какво ще направите с мен?
Имам шлака в живота си.
Всички имаме шлака.
Ще изхвърлите ли златото с шлаката?
Или ще ми позволите да бъда пречистен от огъня,
през който ще ме преведе Бог?
Продължава: „Златото може да е обвито в руда,
но никой не хвърля ябълката заради сърцевината й.”
Не виждате ли красотата в отделните личности?
Не виждате ли красотата в начина, по който Бог работи с хората?
Той им дава свобода...
Нека той се погрижи за шлаката им.
Или вие искате да сте Святия Дух, който се занимава с шлаката на хората.
Какво правите вие?
Какво е отношението ви към тези, с които не сте съгласни?
Нека да погледнем семейство Джонс.
Господин Джонс, който обича горилите.
Хората си мислят, че той прави компромиси.
Казват: „Прави твърде много компромиси, твърде сговорчив,
спокоен и хладък е, твърде много се оправдава и си угажда...”
Хората поглеждат към Смит, които четат буквата на закона,
и казват, че са твърде строги, дисциплинирани и взискателни.
Казват, че виждат нещата само черно на бяло и че са законници.
Гледат на хората като Йоан Марк като на дезертьори.
Те са твърде слаби, твърде колебливи.
Оставят място за отчаянието.
Дезертират при изпитание.
Те са недохранени.
Знаете ли какво се случва?
Строгите хора се събират заедно.
Тези, които правят компромиси, също се събират.
Всички дезертьори се събират заедно.
Така те всички се чувстват удобно, защото са се отървали от хората,
които не са като тях.
Скоро строгите хора, които са се събрали, също не се разбират.
Разбират, че са останали някои компромиси и в тяхната група.
Затова се формират по-малки групи.
Много скоро оставам само аз, който държа на истината.
Следите ли мисълта ми?
Колко тъжно!
Помогни ни, Господи!
Когато писах това, Господ ме впечатли да включа
един от най-важните документи в историята на Америка.
Гетисбъргското обръщение на Ейбрахам Линкълн от преди 87 години....
Нашите предци доведоха на този континент една нова нация.
Човек може да види свободата в твърдението,
че всички хора са създадени равни.
"Сега ние сме въвлечени във велика гражданска война, поставяйки на изпитание
дали тази нация или която и да е нация, така зачената и така посветена,
може дълго да издържи."
Бог ми каза: „Джим, вземи Гетисбъргското обръщение
и го пусни в компютърната програма Грамакс.”
Знаете ли каква е тази програма?
Харесва ти, нали, Елън?
Елън е редактор, занимава се с такива неща.
Казах: „Господи, защо искаш да отворя този велик документ в тази програма?”
Тази програма търси за грешки.
Знаете ли какво открих?
Точно това правим с хората.
Това правим аз и ти с хората като Ейбрахам Линкълн днес.
Без допълнение във фраза, деятелен вместо страдателен залог,
повторна употреба на думи, непълни изречения,
неправилна структура на изречение, неправилно започване на изречение,
неправилна лексика, трудно за четене и разбиране...
18 грешки в Гетисбъргското обръщение.
18 грешки! Хайде бе!
Технически може да е правилно...
Но колко ужасно!
Не съм срещу граматиката, но причиняваме ли си това един на друг?
Поправяме ли грешките на другите с нашата програма Грамакс?
Нашата програма върши чудесна работа, нали?
Бог да ни помага!
Поставяме другите в нашата програма Грамакс.
Трябва ли другите да съответстват на нашия модел и шаблон?
Не им даваме свобода във взаимоотношенията.
Правили ли сте това?
Аз съм го правил.
Тъжно ми е, когато го правя.
Казах си: „Може би не трябваше да взимам Гетисбъргското обръщение.”
Бог каза: „Джим, вземи Декларацията за независимостта...”
Вярваме, че тези истини са очевидни сами по себе си.
Всички хора са създадени равни и имат неотменими права,
сред които са правото на живот, свобода и преследване на щастието.
„Джим, вземи Декларацията за независимостта,
един от най-великите документи в историята на света, и я отвори с Грамакс.”
Направих това.
Грамакс - това сме аз и вие.
Това сме ние.
Ненужни прости изречения, неправилно въвеждане на просто изречение,
деятелен вместо страдателен залог, твърде дълги изречения,
неправилна лексика.
10 грешки в Декларацията за независимостта.
Губи красотата си, нали?
Еднаквост или индивидуалност?
Мислите ли, че всички трябва да сме с бради и да не носим вратовръзки?
Виждам хора с бради, дори пасторът ви има брада.
Може да иска да прочете писмото ми по-късно.
Все още има вратовръзка.
Не е толкова лош, нали?
Това ли трябва да правим, за да се разбираме?
Всички синьо ли трябва да носим?
Какво търси Бог?
Той сърцето ли гледа или външното?
Искате ли да разберете какви са сърцата на хората?
Имам много приятели, които дори не са от моята вяра.
Близки приятели. Знаете ли защо?
Интересуват ме сърцата им.
От това се интересувам: Какво е сърцето му?
Не просто главата или външния вид...
Щеше ли да ви хареса, ако всички момичета бяха като вашето момиче?
Ако всички момичета бяха еднакви като бисквитки...
Виждате ли цветята пред мен?
Дали Бог обича разнообразието?
Какво мислите? Бог обича ли разнообразието?
Обичам тези цветя!
Единственото, което грехът не е унищожим в Едем.
Не са ли красиви? Обичам да се гмуркам.
Понякога ходя до тропиците да говоря.
Виждали ли сте рибата там?
Бог обича ли цветовете, разнообразието?
Виждали ли сте птиците? Бог обича ли различията?
Това обаче не отнася за хората, нали? Не...
Бог никога не е създавал двама напълно еднакви - точно като снежинките.
Няма две човешки същества, които са напълно еднакви.
Бог не е ли чудесен?
Затова и Той плати цената за всеки един от нас.
Бог не може да си позволи да те загуби, защото в цялата вселена ти си единствен.
Никога не ще съществува някой, напълно като теб.
Бог умря за всеки човек.
Той плати цената, защото всички сме уникални.
Той иска да запази тази уникалност.
Как смеем да правим от хората машини за кока-кола?
Ние не сме стандартът или матрицата.
Бог е Грънчарят. Той оформя хората, не ние.
По-добре да спрем да се опитваме да оформяме хората
според нашия образец и да оставим място за разнообразие и свобода.
Какво си причиняваме един на друг?
Какво свидетелство даваме на света, когато правим това едни с други?
Бихте ли се присъединили към църква, която прави това с хората?
Аз не бих го направил.
Има просто решение за това, братя и сестри, много просто решение.
Първо, трябва да има уважение.
Това означава, че ще позволявам на другите да следват убежденията си,
без да изпитвам студена резервираност към тях.
Не ги гледам отвисоко, не клюкарствам за тях,
давам им свободата да следват съвестта си и да решат, как да действат.
Уважавате ли другите?
Какво ще стане, ако не ги уважавате?
Мюсюлмани преследват християните, палестинците преследват юдеите,
католиците атакуват протестантите в Ирландия,
семейства се обръщат срещу семейства, приятели - срещу приятели.
Не е ли тъжно?
Най-големите войни и кръвопролития са се водили зa религия...
За религия...
Нека премахнем този контролиращ дух.
Нека се уважаваме братята, които са различни от нас.
Второ, нека владеем себе си.
Във всяка област на живота има нужда от себеконтрол.
Себеконтролът не е контролирането на другите и себе си.
Това не включва поправянето на хората.
Това не е поправянето на мненията, гледните им точки и стила им на живот.
Това е контрол върху самия мен чрез Исус Христос.
Това означава да се занимавам с моето отношение в Исус,
моите мисли, моите действия, моя характер, моята нетолерантност.
Това означава моето „аз” да бъде постоянно под контрола на Святия Дух.
Ако постигнете това, сте спечелили голяма война.
Ако не сте направили това, дори не си и помисляйте да поправяте хората.
Вие не сте святи дух - младши.
Третото е снизхождение (търпение).
Това не означава да упражнявате натиск на хората.
Означава да сте дълготърпеливи към другите, както и Бог е към вас.
Знаете ли какво дълготърпение имаше Бог с Джим Хонбъргър?
Отхвърлях го в продължение на 32 години,
не исках да имам нищо общо с Него.
Той не ме отхвърли.
Отхвърлях принципите му, Святия Му Дух,
Словото му, стила Му на живот.
Какво направи Бог? Той ме търпя дълго.
Щом другите не виждат нещата така, както вие ги виждате,
ще направите ли като Бог?
Или ще направите като Каин?
Кой от двамата?
Какво си причиняваме един на друг?
Всички сме част от Божието семейство, нали?
Нека оставим себеправдата си и помогнем на другите
да се свържат с Исус.
Нека Исус се погрижи за другия брат.
Нашата работа е да ги свържем, а не да ги поправяме.
Четвърто - съчувствие.
Това е като лепило, което ни обединява.
Това е да чувствам това, което ти чувстваш,
да ме боли, когато си наранен.
Един мой приятел беше въвлечен в жесток съдебен процес.
Замислих си за него един ден.
Само като си помислих през какъв несправедлив процес преминава,
ми стана лошо. Не ми се ядеше.
Приятелят ми наистина имаше проблеми.
Бог ми каза: „Защо не му се обадиш?”
Обадих се и му казах: „Лошо ми става само като си помисля
през какво преминаваш.“
„Наистина ли? Разкажи ми повече.”
Навлязох в проблемите му.
Докоснах сърцето му.
Бяхме свързани, защото му съчувствах.
„Братко, наранен си. Мен също ме боли. С теб съм.”
Няма значение дали е прав или не.
Въпреки това той е наранен, нали?
Съчувствието е лепилото, което ни свързва.
Нека открием тези принципи, братя и сестри,
преди да се унищожим едни други.
Това са Божии принципи.
Моля се Бог да ви е говорил чрез тази вест.
Моля се да живеете тези принципи и да ги приложите в живота си.
Така ще вкусите малко от небесния дух.
Ще коленичите ли с мен, за да се помолим?
Татко, толкова съм Ти благодарен, че Си търпял дълго Джим Хонбъргър.
Толкова съм Ти благодарен, че ме разбираш,
че Си толкова търпелив с мен.
Ти Си дълготърпелив с мен.
Господи, показа ми съчувствието си, изпращайки Сина Си да умре за мен.
Господи, нека правя същото и с другите.
Нека уважавам свободната им воля.
Нека се науча да ги обичам.
Помогни им в ходенето им с Теб.
Знам, че не е моя работа да ги променям, но покажи им Този,
който може да промени живота им.
Дай ми силата да обичам и да устоявам на принципите и стандартите си,
както направи и Ти.
Дай ми силата да привличам хората към Теб.
Нека ти позволя да ги промениш, а не аз да правя това.
Благослови всички ни, Господи, сега, когато се учим
да живеем под влиянието на Духа Ти,
който ни дава търпимост един към друг.
Помолихме се в името на Исус, амин!